Kreutzerova sonáta 1914
Režie - V. Garain Kamera - A. Levickij
Osoby a obsazení:
Lev Tolstoj - M. Tamarov
Poznyèev - B. Orskij Jeho žena - E. Uvarova
Byl zaèátek jara. Mìli jsme pøed sebou dva výletní dny.
Mluvil o manželství, o tom, že musí být založeno na lásce.
Jsem Pozdnyšev, o kterém øíkají, že zabil svou ženu.
Chcete-li, budu vám vyprávìt, kam až mì pøivedla láska.
Až do svých 30 let jsem žil nevázanì, ale rozhlížel jsem se po nevìstì, mladé a bezúhonné.
Vrátil jsem se domù šasten, pøesvìdèen o její mravní dokonalosti a také o tom, že si zaslouží, aby se stala mou ženou. Následující den jsem jí uèinil návrh.
Všichni se žení a tak i já jsem se oženil. Zaèaly naše líbánky.
Tøetí nebo ètvrtý den po svatbì jsem svou ženu zastihl, jak se nudí.
Nebyla to hádka, jen se odhalila propast, která mezi námi byla.
Druhý spor mì zasáhl ještì bolestivìji, protože vznikl ze zcela nemožného dùvodu.
Dìti - nový dùvod sváru.
Inu, tak jsme žili. Naše vztahy byly èím dál nevraživìjší.
Tak to mezi námi bylo, když se objevil ten èlovìk.
Trval jsem na tom, aby veèer pøišel s houslemi.
Hráli "Kreutzerovu sonátu" od Beethovena. Pøíšerná vìc, tahle sonáta.
Truchaèevskij vìdìl, že mám na dva dny odjet na kongres. Na rozlouèenou øekl, že nepovažuje za možné,
aby návštìvu opakoval za mé nepøítomnosti. Prý by mi taková vìc jistì byla nepøíjemná.
Mùj milý, všichni jsme zdrávi a èekáme na tebe. Stýská se mi.
Truchaèevskij mi pøinesl slibované noty a chtìl hrát, ale odmítla jsem. Navždy Tvá...
Konec